Foto: Pool Moncloa/Borja Puig de la Bellacasa
El Govern ha aprovat la reforma del Reglament d'Estrangeria per a afavorir la integració dels menors no acompanyats i la dels joves extutelats i evitar que es quedin en situació irregular en complir la majoria d'edat.
Actualment, els adolescents s'enfronten a una sèrie de tràmits que, en la pràctica, els dificulten treballar i accedir a la independència econòmica, clau per a la seva inclusió social després de la seva estada en els centres d'acolliment.
La ministra de Política Territorial i portaveu del Govern, Isabel Rodríguez, ha explicat que la modificació del Reglament havia estat molt demandada per les comunitats autònomes, que són les que gestionen la tutela, inclusió i formació d'aquests menors. Aquesta reforma beneficiarà a 8.000 menors no acompanyats i, amb caràcter retroactiu, a 7.000 joves que ara tenen entre 18 i 23 anys. Els canvis principals són la flexibilització dels procediments administratius i la creació d'un règim jurídic propi per als joves extutelats amb la incorporació de l'Ingrés Mínim Vital com a índex de referència per a acreditar mitjans propis.
Reforma del Reglament d'Estrangeria per a afavorir la integració de menors estrangers i joves extutelats
Dimarts 19 d'octubre de 2021
El Consell de Ministres ha aprovat un Reial decret que reforma el Reglament d'Estrangeria, modificant el règim jurídic de menors i extutelats per a afavorir la seva integració. Amb la reforma aprovada avui, es posa fi a la situació actual en la qual, de facto, s'impedia la inclusió dels menors no acompanyats i els joves extutelats.
La normativa actual provoca que molts menors caiguin en irregularitat sobrevinguda en complir els 18 anys, una situació causada per la rigidesa d'aquesta normativa que el Govern modifica. El Ministeri d'Inclusió ha proposat una sèrie de canvis en els articles 196, 197 i 198 del Reglament d'Estrangeria, amb un nou règim jurídic que promou la inclusió d'aquest col·lectiu i homologa la norma espanyola amb la de països del nostre entorn.
En concret, l'objectiu final de la reforma és promoure la inclusió i reduir la vulnerabilitat d'aquestes persones evitant que arribin a la majoria d'edat menors estrangers no acompanyats indocumentats, consolidant que puguin accedir al mercat laboral a partir dels 16 anys (i després de complir 18 anys).
Així, s'estableix un règim propi per als joves extutelats amb requisits més concordes a la seva realitat, allargant la durada de les autoritzacions de residència i permetent que els joves extutelats que ara tenen entre 18 i 23 anys i que s'han vist abocats a la irregularitat sobrevinguda puguin accedir a una autorització de treball. D'aquesta manera, es modifica l'article 196 del reglament d'estrangeria per a simplificar el procediment de documentació quan són menors.
En primer lloc, es redueix el termini per a acreditar la impossibilitat de retorn de 9 a 3 mesos. Quan se superin aquests tres mesos, les oficines d'estrangeria documentaran d'ofici a aquestes persones sense que aquest procediment interfereixi en una possible repatriació. No obstant això, si la repatriació procedís, s'extingiria l'autorització concedida.
En segon lloc, s'incrementa la vigència de l'autorització inicial d'un a dos anys (homogeneïtzant el termini amb altres normes) i de l'autorització de renovació a tres anys.
En tercer lloc, s'eximeix de l'exigència d'acta notarial per a la cèdula d'inscripció i se substitueix per un informe de l'entitat de protecció de menors. Finalment, es consolida que les autoritzacions de residència habilitin per a treballar quan el menor aconsegueixi els 16 anys.
Amb la modificació dels articles 197 i 198 del Reglament d'Estrangeria, es crea un règim propi per als menors no acompanyats que aconsegueixen la majoria d'edat. Per a aquells que arriben als 18 anys documentats (article 197), s'estableix un règim propi sense referències a residència no lucrativa, la qual cosa afavoreix la continuïtat de l'autorització que tenia com a menor.
A més, es redueix l'acreditació de mitjans suficients a una quantia més adequada (el Tribunal Suprem va establir en el 100% del IPREM el requisit econòmic per a l'autorització inicial i del 400% del IPREM en la segona renovació), es fixa com a requisit la quantia màxima d'Ingrés Mínim Vital que es tindria dret a percebre com a llar unipersonal (470 euros al mes actualment) i es permet que es computin els ingressos procedents d'una ocupació o del sistema social.
En el cas dels menors que arriben als 18 anys sense documentar, es modifica l'article 198 per a establir un nou sistema per a documentar a aquells joves que no ho estan en arribar a la majoria d'edat. Aquests joves accedirien a una autorització per a residir i treballar amb els mateixos requisits esmentats anteriorment. En tots dos casos, tant per als qui hagin arribat a la majoria d'edat documentats com sense documentar, es tindran en compte els informes sobre esforç d'integració, continuïtat d'estudis o formació.
Finalment, per a aquells joves extutelats que tenen ara entre 18 i 23 anys i es troben indocumentats, es posa en marxa un procediment perquè puguin accedir a l'autorització prevista per als menors que arriben sense documentar a la majoria d'edat. D'aquesta forma, s'evita que quedin en irregularitat sobrevinguda i es generin situacions d'exclusió social.
El procés d'elaboració d'aquest Reial decret ha comptat amb una important participació de particulars, entitats del tercer sector i comunitats autònomes. Durant el procés de consulta pública es van rebre 122 aportacions, mentre que en el tràmit d'informació i audiència pública va haver-hi altres 15 contribucions.
A més, 11 comunitats autònomes van participar activament en els tràmits i van realitzar una valoració positiva de la reforma; d'igual manera, el Consell d'Estat es va referir a aquest canvi normatiu subratllant "la rellevància i l'ambiciós abast de la reforma". Totes aquestes contribucions han ajudat a enriquir el Reial decret aprovat avui.
La reforma aprovada en el Consell de Ministres beneficiarà a unes 15.000 persones aproximadament.
En 2020, el Ministeri d'Inclusió va realitzar diverses millores en la normativa d'aquest col·lectiu, com la instrucció SEM 1/2020, que habilitava als menors a treballar a partir dels 16 anys, de manera anàloga a la resta de menors, i l'RD 19/2020, que va atorgar autorització de treball i residència per dos anys per als joves extutelats que van treballar en el camp durant la pandèmia. La majoria dels joves als quals se'ls va donar aquesta autorització segueixen avui afiliats a la Seguretat Social i treballen en sectors molt diversos.
Antecedents:
Amnistia Internacional.
Un nen migrant arriba a l'enclavament espanyol de Ceuta el dimarts 18 de maig de 2021. © AP Photo/Bernat Armangue.
Problemes als quals s'enfronten els MENES. Desmuntant faules.
Per l'Equip de Migració i Refugi d'Amnistia Internacional.
22 de maig de 2021
En alguns sectors de la nostra societat, el concepte MENA (Menors Estrangers No Acompanyats) ha adquirit una connotació negativa que deshumanitza als menors, convertint-los en un col·lectiu uniforme sobre el qual és fàcil llançar missatges d'odi basats en faules i notícies falses.
Els MENES són nens, nenes i adolescents menors de 18 anys que arriben a Espanya sense ajuda ni cura d'un adult. Aquest terme, que sorgeix de l'àmbit jurídic com una noció neutra, ha estat àmpliament utilitzat en els mitjans de comunicació i el relat polític.
No obstant això, darrere d'aquest acrònim s'amaga la realitat de milers de nois i noies que es veuen forçats a abandonar les seves llars fugint de situacions de pobresa, conflictes armats i greus vulneracions dels drets humans.
Malgrat la seva curta edat, recorren les mateixes rutes migratòries que les persones adultes i s'enfronten a múltiples violacions dels seus drets en travessies que, en alguns casos, poden durar mesos i fins i tot anys. Malgrat les dificultats, no es rendeixen. Aquests menors van emprendre la travessia més dura de les seves vides per a aconseguir un futur, per a poder valer-se per si mateixos.
Malgrat la seva joventut, són tot un exemple de resiliència i valentia. Les seves ganes de tirar endavant i contribuir a la comunitat són admirables, com podem comprovar en la història de Yousef, que s'ha convertit en un jove emprenedor al costat d'un company.
En aquests temps de discursos que responsabilitzen a col·lectius i grups en situació de major vulnerabilitat dels problemes socials, és més necessari que mai recordar la importància de brindar especial protecció als menors d'edat. Compartim una sèrie de dades per a desmentir alguns de les faules fàcils i recurrents sobre els menors no acompanyats.
Uns joves migrants mengen alguna cosa en una tenda de campanya de la Creu Roja, a l'illa de Tenerife. Van arribar en una embarcació que va ser interceptada enfront de la costa i escortada al port. © AP Photo/Arturo Rodríguez
Primera faula sobre els MENES: No volen treballar
L'edat mitjana d'emancipació a Espanya és de 30 anys però, no obstant això, a aquests adolescents se'ls demana que siguin persones completament autònomes a una edat en la qual la immensa majoria de joves no ho són.
La desprotecció en la qual se'ls sumi, els deixa en un gran risc d'exclusió social. Des del 2008, la taxa d'atur entre la població menor de 30 anys ha anat incrementant-se fins a aconseguir el seu valor màxim, el 42,4%, en el 2013.
Una de les principals preocupacions dels menors està relacionada amb el seu futur laboral, ja que en complir la majoria d'edat passen d'estar tutelats per l'Estat a una emancipació forçada, sense mesures efectives que garanteixin la seva integració en el món laboral.
Ser menor en un país estranger, estant sol, ja és bastant difícil, però aquests joves han d'enfrontar-se, a més, a les deficiències d'un sistema que no li ho posa fàcil.
“Les seves ganes de treballar comencen en molts casos des de la seva etapa com a menors no acompanyats tutelats per l'Administració, i molts demanden que se'ls atorgui un permís de treball des dels 16 anys”
Les seves ganes de treballar comencen en molts casos des de la seva etapa com a menors no acompanyats tutelats per l'Administració, i molts demanden que se'ls atorgui un permís de treball des dels 16 anys. La Llei contempla que la targeta de residència dels joves inclogui una autorització per a treballar per compte d'altri, però, en la pràctica fins a 2020, aquest permís s'ha estat concedint de manera excepcional i només si el seu centre o tutor ho demandava davant la delegació de Govern.
Les xifres aportades per la Secretaria d'Estat de Migracions, revelen que en 2018 tan sols 218 joves entre 16 i 17 anys van obtenir una autorització de treball, i només 54 extutelats de 18 anys ho van aconseguir en aquest any. Es pot aconseguir la integració social sense donar-los l'oportunitat de continuar formant-se o de trobar una ocupació?
Després de les contínues demandes per part de les organitzacions que treballen amb joves migrants tutelats, no va ser fins a 2020 que el Govern va donar ordre directa a les delegacions per a facilitar la concessió del permís de treball en aconseguir els 16 anys, sense necessitat de realitzar altres tràmits administratius que ho complicaven.
Segona faula sobre els MENES: Son una càrrega econòmica per a l'Estat.
Rotundament no.
Segons el Butlletí de Dades Estadístiques de Mesures de Protecció de la Infància a Espanya en 2019, hi havia 50.272 menors sense cura parental, dels quals 12.417, segons les dades de la Fiscalía, eren Menors Estrangers No Acompanyats. L'Estat té l'obligació legal de respectar, protegir i garantir els drets de tots els nens, nenes i adolescents aplicant el principi de no discriminació.
Segons les últimes dades d' UNICEF, Espanya realitza una inversió en família i infància molt per sota de la mitjana de la Unió Europea, tan sols un 1,3% del PIB, malgrat tenir una taxa de pobresa infantil del 27,4%. Els diners destinats específicament a menors no acompanyats representa una quantitat aproximada del 0,002% del PIB espanyol.
Sent un col·lectiu de persones en una situació d'especial vulnerabilitat, joves amb potencial, però també amb dificultats als quals cal secundar, no resulta una gran inversió tenint en compte que aquestes nenes i nens seran en el futur ciutadans contribuents al nostre país.
Un nen porta al seu gos husky mentre espera per a creuar a Ceuta, a la ciutat del nord marroquina de Fnideq, prop de la frontera del Marroc i Espanya, el dimarts 18 de maig de 2021. © AP Photo/Mosa'ab Elshamy.
Tercera faula sobre els MENES: Més de la meitat no són menors
"No es tracta de nens, sinó d'adults que intenten aprofitar-se del sistema de protecció".
Tot el contrari.
El Comitè de Drets del Nen de l'ONU ha condemant a España fins a 14 ocasions per sotmetre als nens i nenes a proves de determinació d'edat que no s'ajusten al Conveni dels Drets del Nen que l'Estat espanyol està obligat a complir. Molts d'aquests nens i nenes han estat tractats com a majors d'edat, amb totes les implicacions que té la falta de protecció i aplicació de la Llei d'Estrangeria a persones que realment ho són.
El Comité de Drets del Nen ha instat a España a canviar la forma en la qual determina l'edat i recorda que l'avaluació ha de realitzar-se evitant tot risc de violacions a la seva integritat i respectant la seva dignitat humana, atenent els seus interessos com a menor i a consideracions de gènere amb criteris científics, de seguretat i imparcialitat.
Encara amb les irregularitats denunciades sobre les proves de determinació d'edat, segons la memòria de la Fiscalia General de l'Estat presentada en 2019 prevalen els resultats de minoria d'edat.
Un nen migrant arriba a l'enclavament espanyol de Ceuta el dimarts 18 de maig de 2021. © AP Photo/Bernat Armangue.
Quarta faula sobre els MENES: Amb ells augmenta la delinqüència
Absolutament fals.
Les estadístiques oficials mostren que no existeix una relació directa entre l'augment de nens i adolescents migrants sols i l'índex de delinqüència. El Centre Global d'Anàlisi de Dades de Migració de la OIM indica que de l'any 2000 al 2015 la població migrant va passar a representar d'un 4,1% a un 12,6%. Sobre la base estudis del Ministeri de l' Interior, en aquest període la taxa de criminalitat per cada 1.000 habitants es va reduir de 45,9 a 43,7.
A més, estadístiques oficials disponibles només proporcionen dades de menors estrangers, sense distingir als que vénen acompanyats dels quals no, per la qual cosa resulta complicat realitzar afirmacions que vinculin " menes" i delinqüència.
On sí que existeix una correlació és entre migrants i dificultats d'accés a condicions de vida dignes. Les últimes dades de l'INE de 2019 indiquen que el 82% de les persones estrangeres a Espanya viu en risc de pobresa o exclusió social enfront del 18% de nacionalitat espanyola. Aquest gran risc d'exclusió està especialment present en els menors no acompanyats i d'origen estranger quan passen a la vida adulta, surten del sistema d'acolliment i protecció de menors i s'enfronten a un futur sense xarxes de suport.
Com a menors que són viuen, pensen i actuen com qualsevol adolescent. Amb l'afegit d'estar vivint el xoc del trànsit migratori, digerint l'abandó de la seva llar i enfrontant-se a un present i un futur incerts en una societat que no coneixen. Mereixen tot el nostre acompanyament, comprensió i suport.
Informació del Consell de Ministres del dia 19/10/2021 i reportatge d'Amnistia Internacional. Traducció al català: la redacció de las afueras.
La criminalització dels MENAS
Segons l'article realitzat per Andrea Vicente i Natalia Guerrero i publicat per report.cat, Catalunya ha rebut en els dos últims anys prop de 7.000 joves i infants migrants sols provinents de fora de les nostres fronteres i d’aquests fins a 5.800 es troben sota tutela de la Generalitat de Catalunya. Espanya, en total, n’acull a prop de 13.000, segons constata Unicef al document Los derechos de los ninos y niñas migrantes no acompañados en la frontera sur española elaborat el 2019.
Però aquest és un fenomen que creix cada any. I sí, són MENAS. O, pot ser, caldria dir-los Menors Estrangers No Acompanyats perquè la paraula MENAS no deixa de ser un acrònim, una etiqueta que els generalitza i que remet a certs prejudicis negatius. En definitiva, són nens i nenes menors d’edat que migren a casa nostra, ho fan sols i busquen una vida millor.
L’arribada de Menors Estrangers No Acompanyats s’ha convertit en un tema de debat i en el blanc d’informacions poc precises i aquesta ha estat la base de la nostra investigació del Treball de Final de Grau. La hipòtesi del treball rau en el fet que el tipus d’informació sobre els MENAS que apareix a la televisió i a la premsa criminalitza aquest grup i provoca un pensament social de rebuig respecte del col·lectiu.
Per conèixer amb més profunditat el tipus d’informació que es publica o s’emet sobre aquests infants hem analitzat un total de 35 notícies realitzades per quatre mitjans de comunicació entre l’1 de desembre del 2019 i el 29 de febrer del 2020. Els mitjans escollits han estat dos diaris (La Vanguardia i ABC) i dues televisions (La 1 i Telecinco).
Un dels objectius del treball ha estat saber com els mitjans influeixen en la creació de l’opinió publica sobre aquest tema. Per esbrinar-ho es va portar a terme una enquesta que van respondre 356 ciutadans catalans majors de divuit anys i on es pot veure quina opinió́ té la població sobre aquests menors i quina part d’aquesta opinió ha estat creada pel que han vist o llegit als mitjans de comunicació. Això, sumat a les opinions d’experts vinculats amb el tema i als testimonis dels membres de l’Associació Ex-Menas al casal de joves Palau Alòs de Barcelona, ha permès extreure diferents conclusions.
Pensament de rebuig
Primerament, la hipòtesi del treball s’ha vist confirmada totalment. L’estudi ha permès conèixer que els mitjans de comunicació criminalitzen el col·lectiu (tot i que no tots en el mateix grau) i aquest tractament influeix en la creació d’un pensament social de rebuig que està establert entre la població.
Pel que fa a l’estudi de la premsa digital (29 notícies de La Vanguardia i ABC) la conclusió més destacable és que l’ABC tracta molts més temes considerats negatius o perjudicials del col·lectiu, com són la delinqüència, els robatoris i la violència.
En relació amb l’enfocament –entès com la mirada que transmet el mitjà en referència a allò que explica– aquest ha estat positiu en més de la meitat de les peces analitzades, però això no significa que hagi estat òptim. Hauria estat així si els mitjans tractessin el col·lectiu donant-li veu o explicant les causes, conseqüències i problemes que pateixen els menors. Majoritàriament l’enfocament negatiu ha vingut de mans de l’ABC, un diari que, a més, ha utilitzat un vocabulari molt més contundent a l’hora de referir-se als MENAS que no pas La Vanguardia.
L’acrònim MENA és un tema força polititzat i porta certa controvèrsia donades les connotacions negatives que se’n deriven del seu ús. En aquest sentit l’estudi permet afirmar que l’ABC fa un ús excessiu i despectiu de l’acrònim i, de vegades, explica el significat de les sigles un cop acaba la notícia.
![](https://www.report.cat/wp-content/uploads/2020/08/Captura-de-pantalla-2020-08-03-a-las-11.43.14.png)
Exemple d’un ús inadequat de l’acrònim a la notícia: Susanna Griso acoge a un MENA: “se iba a quedar en la calle y ahora forma parte de mi familia” | Font: ABC
Una de les recomanacions periodístiques sobre el tractament de la infància publicades pel Consell de l’Audiovisual de Catalunya (CAC) i el Col·legi de Periodistes de Catalunya era evitar l’ús de dades innecessàries com, per exemple, esmentar l’origen del menor. Aquesta pràctica fa que s’englobi sota un mateix paraigües a tots aquells infants que provenen d’una mateixa comunitat. Per tant, hem considerat com a dades innecessàries aquelles que són irrellevants per entendre el context de la notícia i gairebé una de cada tres peces en contenen.
Sobretot són dades referents a l’origen o a l’estat de tutela del menor, precisament aquelles que es recomana evitar. L’ABC, a més, inclou de forma excessiva dades numèriques referents al grau de delinqüència o de robatoris d’aquest col·lectiu. Fins i tot hi ha informacions on aquestes dades o afirmacions són esbiaixades. En referència als titulars i subtítols, hem vist com en un 15% de les notícies contenen afirmacions poc precises que el mateix diari després aclareix al llarg de la notícia.
Per exemple, a la notícia “Oleada de robos y vandalismo de las motos elèctricas de alquiler” apareix el següent subtítol: “Jóvenes, algunos menas, les hacen el puente y practican carreras y robos”. Després, al cos de la notícia, es pot llegir que “Se investiga si entre ellos hay menores extranjeros no acompañados”.
![](https://www.report.cat/wp-content/uploads/2020/08/Captura-de-pantalla-2020-08-03-a-las-11.45.09.png)
Titular i subtítol amb incongruències | Font: ABC
La televisió, més neutre
En canvi, a la televisió el tractament del col·lectiu ha estat molt més neutre. Això sí, considerem que les peces de La 1 han estat més completes que a Telecinco, ja que aborden diferents temàtiques, són més objectives i parcials i, a més, donen una major veu al col·lectiu.
A la televisió, el vocabulari és molt més encertat, tot i que de vegades l’ús o la traducció de les sigles de l’acrònim MENA no es correspon a la realitat del col·lectiu. En aquest sentit, un exemple escoltat als informatius és dir que el centre de primera acollida d’Hortaleza (Madrid) és un centre només de MENAS quan en realitat és un lloc de residència de menors de qualsevol nacionalitat, inclosa l’espanyola.
Pel que fa a l’opinió de la població, un 30% dels enquestats afirma que té una visió negativa del col·lectiu i tres quartes parts admeten que els mitjans de comunicació han influenciat la visió que tenen dels MENAS, tot i que aquesta influència no ha estat la mateixa.
https://flo.uri.sh/visualisation/3369283/embed">Aquells que menys s’influencien pels mitjans de comunicació i s’informen a través d’altres fonts tenen una major acceptació del col·lectiu que no pas aquells que admeten que els mitjans els han influenciat entre “bastant” i “molt”.
Per tant, una menor influència dels mitjans comporta un major grau d’acceptació del col·lectiu i, en conseqüència, un menor rebuig social. Això pot portar a concloure que per comprendre un fenomen tan ampli com aquest cal que els mitjans proporcionin informacióó amb contingut amb més profunditat o notícies més extenses que abordin la complexitat del tema i no únicament fets aïllats i, en molts casos, negatius. Tot i això, incidim en què els fets, si són notícia, tot i ser negatius, han d’aparèixer. El que fa falta en molts casos és vincular-los amb les diferents problemàtiques existents al voltant d’aquest fenomen migratori.
Manca de profunditat
L’estudi també ha permès concloure que les pràctiques periodístiques referents a l’estructura de la notícia han estat correctes. El problema principal ha estat parlar del col·lectiu sense tenir en compte algunes de les recomanacions periodístiques a l’hora de parlar d’infància. Això pot donar-se pel fet que les especialitzacions a les redaccions són cada cop menors. Sense un grau alt d’especialització́ en aquesta temàtica no es poden tractar de forma àmplia tots els vessants i, per tant, s’incorre a explicar una única versió i de forma superficial.
Tampoc s’ha d’oblidar la situació econòmica que des de fa anys està vivint el periodisme actual. Si es vol elaborar una bona peça o un reportatge en profunditat calen els recursos econòmics adients. Aquestes pràctiques, unit a la falta de coneixement del col·lectiu, afecten el sector i acaben perjudicant la informació que es transmet a la societat. Per tant, cal un seguiment profund del col·lectiu per no caure en la superficialitat dels fets aïllats. En aquest sentit, calen informacions sobre què passa amb els permisos de residència i de treball, que bé no arriben o ho fan tard, així com incidir en les causes i les conseqüències d’unes migracions tan complexes com aquestes. I, sobretot, explicar el paper d’una Administració que, un cop fets els divuit anys, deixa els joves en una situació de risc i de soledat pitjor que quan van venir.